Ylistäkäämme kuuluisia miehiä...
ja isiämme, joita ilman emme olisi.
Kaikkia heitä
kunnioitettiin omana aikanaan
ja he toivat kunniaa aikakaudelleen.
Olemme täällä kiittääksemme
Harold Abrahamsin elämäntyötä.
Kunnioittaaksemme hänen tarinaansa.
Nyt meitä on jäljellä vain kaksi -
nuori Aubrey Montague
ja minä -
jotka voimme muistella
niitä harvoja kunnian miehiä
toivo sydämessämme
ja siivet jaloissamme.
Carlton Hotel, Broadstairs, Kent.
28. kesäkuuta 1924.
Hei äiti. Ikävä kuulla, että olet vilustunut ja että ilma on huono.
Täälläkin on aika surkeat kelit.
Kiitos kirjeistäsi. Ikävää, jos olen tuottanut pettymyksen
antamalla olympialaisten häiritä opintojani.
Mutta olisit sinäkin tämän ikäisenä käyttäytynyt yhtä hupsusti, jos
olisit saanut tämän mahdollisuuden.
Isä on muuten kiltti rahoittaessaan opintoni huolimatta hupsuudestani.
Täällä on hieno yhteishenki. Useimmat ovat jo tulleet paikalle.
- Krikettiä, Montague, salissa. - Nyt!
Väärä!
Älä nyt, Aubrey, siinä oli kova kierre.
- Paloi! - Ei palanut.
Mitä? Sehän kuului Bournemouthiin saakka!
- No, Liddell, minun vuoroni. - En koskenut siihen.
- Ranteeni vain rutisi. - Näin kuinka se kimposi! Andy!
Älä minulta kysy.
Hän paloi, ihan varmasti. Olette kuurojaja sokeita kaikki.
Aubrey, sano sinä, pahus soikoon!
Epäreilua!
Hyvä on.
Harold on tullut. Tiukkana kuin aina.
Aivan kuin silloin, kun tulimme ensimmäistä kertaa.
Ajoimme samalla taksilla.
Otan nämä.
- Nähdään sisällä, Aubrey. - Selvä.
Kiitos.
- Ja nimi oli. - Olemme uusia.
Näen sen, poju. Kertoisitko nimesi?
Abrahams. HM.
- Listan alussa. Repton. Tuoko? - Juuri se. Lähdin vuosi sitten.
- Teit osuutesi, niinkö? Ranskassako? - En. Liityin liian myöhään.
Huono tuuri, poju.
Moni kaatunut olisi kaivannut huonoa tuuriani.
Totta puhut, poikaseni.
Tervetuloa Caiusiin.
- Allekirjoitus. - Kiitos.
Pihan poikki, oikealla takakulmassa, portaat ylös.
Kiitos.
Entä muuten teidän nimenne?
Rogers, päävahtimestari, ja tämä on hra Ratcliffe, apulainen.
Niin, herrat Rogers, Ratcliffe,
Minua lakattiin pojuttelemasta, kun lähdin sotaan.
- Onko selvä? - On... hra Abrahams.
- Varsin selvä. - Kiitos.
Pyytäisin teitä muistamaan sen.
- Nähdään kohta. - Hyvä.
Mitäs ystäväsi opiskeleekaan, poju?
Parakkilakia?
En tiedä.
No, yksi asia on varma.
Jos nimi on Abrahams, ei varmaan laula kappelin kuorossa, vai kuinka?
- Nimi? - Montague.
- Mikä? - Montague.
Kun katson kaatuneiden nimiä
ja luen niitä lävitse.
Nimi toisensa perään, joita lukiessa
minä jajoita kuullessa me, jotka olemme teitä
vanhempia, liikutumme.
Nimiä, jotka ovat pelkkiä nimiä teille,
uusille tulokkaille.
Mutta joihin me yhdistämme myös kasvot,
rehelliset ja kunnialliset,
innokkaat ja reippaat,
kasvot täynnä lupausta.
Yhden sukupolven kukoistus.
Englannin kunnia,
jonka puolesta he kaatuivat,
ja sen mitä Englanti edustaa.
Traagisen välttämättömyyden vuoksi heidän haaveensa ovat nyt teidän.
Kehotan teitä. Tutkiskelkaa itseänne.
Löytäköön jokainen teistä
oman alansa, jolla kukoistaa.
Heidän vuokseen,
tämän yliopiston vuoksi ja maanne vuoksi, tarttukaa tilaisuuteen.
Iloitkaa siitä,
älkäkää antako minkään mahdin maailmassa johtaa teitä harhaan.
Torstaina, 10. Iokakuuta 1919.
Ensimmäinen päiväni Cambridgessä
päättyi fuksipäivällisiin, loistelias tilaisuus,
Rehtori piti tunteikkaan puheen
ja nyt odotan innokkaana lukukauden alkua.
Rugbyä, golfia, tennistä,
squashia, luontokerho, postimerkkejä.
Eikö muuta? Mikä laiskuri olet!
- Joskus on opiskeltavakin. - Tarkkaile lintuja. Voit lukea samalla.
Miten voin tarkkailla lukiessani?
Seuraa WG: N jalanjäljissä. Onko ketään Yorkshirestä?
En voi lyödä heitä vastaan.
- Abrahams, HM. - Oletko tenori?
- Tarvitsemme kipeästi tenoreita. - Vain jos kidutetaan.
- Aubrey. Laulatko sinä? - Koulun kuorossa, en muualla.
Entä Stallard?
Minut ajettiin pois piirileikeistäkin.
Ikävä juttu. Kaikilla ei ole lahjoja.
- Kirjoita siihen ystävänikin. - Selvän teki.
Upeaa! Harjoitukset maanantaina. Jolanda.
- Olin altto pienenä. - Hienoa! Pääset keijujen kuningattareksi.
Missä olitte, kun maanne tarvitsi teitä?
Olemme velkaa, paljon velkaa niille miljoonille kaatuneille sieluille!
No, kiva että tulit, Stallard.
Hyviä keskipitkän matkan miehiä ei ole liikaa.
En voi olla varma noista aijoista.
Ne otettiin koulun herätyskellolla, ainakin osa.
Sekunti sinne tai tänne, ne ovat riittävän hyviä.
Oletko törmännyt nuorukaiseen nimeltä Abrahams? HM Abrahams?
Hän on ottanut College-juoksun haasteen.
Mitä erikoista siinä on?
700 vuodessa kukaan ei ole ottanut sitä.
No niin, mikä sinun lajisi on?
Hyvä, pojat, kiitos! Kiitos.
Kerrottakoon, että HM Abrahams Gonville ja Caius -collegesta
on virallisesti ottanut college-juoksun haasteen.
Näytä niille, Harold!
Säännöt ovat siis seuraavanlaiset...
Haastaja yrittääjuosta sisäpihan ympäri,
kellon altaja takaisin,
sinä aikana kun kello lyö keskipäivän lyöntinsä.
Matka on perinteisesti mitattuna 188 askelta.
Kas vain, Abrahams, mitä sinulla on jaloissasi? Raketitko?
Kilpa alkaa...
- Abrahams, et ikinä pysty siihen! - Israelin puolesta!
Kilpa alkaa ensi lyönnillä.
Ja kierroksen on oltava täynnä ennen viimeistä lyöntiä.
No niin, Abrahams, rehentelijä!
Onko haastaja valmiina kilpaan?
Tämä Abrahams. Mitä tiedät hänestä?
Reptonin poikia.
Juutalainen.
- Isä on rahoittaja. - Rahoittajako?
Ja mitähän se on tarkoittavinaan?
Kuvittelisin rahan lainausta.
Tismalleen.
Entä mitä pojasta sanotaan?
Akateemisesti pätevä. Röyhkeä.
Puolustuskannalla koko ajan.
Kuten heikäläiset aina.
Silti hän on säntillinen ja uskollinen.
Osaako hän juosta?
Kuin tuuli.
Herrat, perääntyisittekö hieman? Pois radalta.
Kiitos.
Abrahams, paikoillanne, olkaa hyvä.
Koska muita haastajia ei ole ilmaantunut,
Abrahams juoksee yksin.
Ehei, lähettäjä!
Nimi ja college, jos sopii.
Lindsay. Juoksen ystäväni kanssa.
Kilvoittelemme Reptonin, Etonin ja Caiusin nimissä.
- En tiennyt, ettäjuokset. - Enkä minä, että sinä.
Yksi heppu kertoi tästä. Ajattelin tulla kirittämään.
- Hieno juttu. - Mahtavaa.
Onnea matkaan.
Herrat, paikoillenne, olkaa hyvät.
Muistakaa siis, 12:n ensi lyönnillä.
Vauhtia!
Kahdeksan!
Yhdeksän!
Kymmenen!
- Yksitoista! - Vauhtia, Harold!
Onnistuivatko molemmat?
Enpä usko.
- Minusta Lindsay jäi karvan verran. - Sääli.
No, siinä on onnistuttu. Caiusilainen vielä! Olet varmaan ylpeä.
Ensimmäinen kerta 700 vuoteen.
Jospa he todellakin ovat Valittu kansa.
Enpä usko, että koko maassa on nopeampaa miestä.
Paikoillanne.
Valmiina.
SKOTLANNIN YLÄMAILLA 1920
Hän voi olla paras ystäväsi, Sandy, mutta minulle hän on paras veljeni.
Ajattelen häntä enkä sitä sinun urheilujoukkuettasi.
Hän aikoo ehdottomasti seurata isää lähetystyöhön.
Eikö hän ole jo tarpeeksi kiireinen ilman kilpailujakin?
Hän on nopea, Jennie. Olet nähnyt hänet pallon kanssa.
Olen nähnyt hänet Raamatun kanssa.
Ja tiedän, kumpi on tärkeämpi.
Et voi kieltää häneltä tätä.
Anna hänen kilpailla, kuuntele nyt...
Ei sanaakaan, Sandy. En halua kuunnella.
Eric on tärkeä minulle. Korvaamaton.
En halua hänen työnsä tuhoutuvan juoksemisen takia, kuuletko?
Kas tässä. Hienosti tehty.
Tiedättekö, hyvät naisetja herrat,
yksi kuuluisuuden eduista,
vaikka vain rugbypelaajana,
on se, että toisinaan pääsee antamaan palkintoja.
Sanotaan että on autuaampi antaa kuin ottaa.
Ja minun mielestäni -
noiden pikku poikien kasvoilla loistava riemu
päihitti kaikkien hyllyilläni pölyttyvien pystien loiston.
Kun olimme Kiinassa, isäukkoni
äityi aina runolliseksi puhuessaan pikku kodistaan täällä.
Koska itse synnyin itämaissa,
kuten veljeni ja siskonikin,
olin luonnostani epäluuloinen.
Mutta kun katson ympärilleni -
näitä kanervikkojaja kumpuja -
voin todeta isän puhuneen totta.
Täällä on ainutlaatuista.
Kiitos kauniista vastaanotosta.
Ja kiitos, että
muistutitte minun olevan, elämäni viime henkäykseen asti,
skotti.
Hyvä pormestari.
Ennen kuin päästämme Ericin pois...
Eikös kokoontumisen päälaji ole vieläjuoksematta?
200 metrin avoin mestaruus.
Se on tämän tapahtuman viimeinen laji, perinteisesti.
Mitä luulette, jos löydämme varusteet,
saisimmekohan Skotlannin parhaan laitahyökkääjän näyttämään mallia?
Mitä mieltä olet, Eric?
Paikallanne!
Valmiina!
Mitä minä sanoin, Eric? Mitä minä sanoin?
Ei kai pieni liberaalisuus ole pahitteeksi.
Sandy, Jumalan valtakunnassa ei ole demokratiaa.
Herraa ei valita uudelleen.
Ei ole keskusteluja, neuvotteluja,
ei äänestyksiä parhaan tien suunnasta.
On vain yksi oikea, yksi väärä,
ja yksi ainoa hallitsija.
- Diktaattori, siis. - Niin, hyvä, rakastava diktaattori.
Se siitä valinnan vapaudesta siis.
Voit silti vielä valita, Sandy.
Ei kukaan pakota seuraamaan.
- Tiedätkö mikä päivä tänään on? - Joo.
- No sanopa sitten. - Sunnuntai.
Lepopäivänä ei sovi pelata palloa, vai mitä?
Ei.
- Oletko varhain hereillä? - Äiti herättää seitsemältä.
Otetaan erä huomenna, siis. OK?
Hra Liddell, voiko isä tulla myös?
Toki. Tuo koko perhe mukaan.
Saatte 5 maalin etumatkan.
Junasihan lähtee yhdeksältä.
Aikaahan on vaikka kuinka.
Et kai halua tuon pojan ajattelevan, että Jumala on ilonpilaaja?
Jos sallitte, ehdottaisin maljaa.
Liddellin perheelle,
jota minulla on suuri kunnia kutsua ystävikseni.
Pastori JD, rouva, nuori Ernest.
Bon voyageja turvallista paluuta Kiinaan.
Olkoot vuotenne siellä hyviä.
Tänne jääville puolestaan Jumalan siunausta,
innoitusta
ja johdatusta matkalla.
Kiitos, Sandy. Kauniita sanoja.
Luotan sinuun, että pidät heidät kurissaja nuhteessa.
Varmasti, rva Liddell. Jos he harhautuvat, kerron heti kaiken postikortilla.
Tiedätte kaiken, ennen kuin ennätätte sanoa Marco Polo.
Hukkaat omaisuutesi postimerkkeihin.
Ei huolta. Suojelen sijoitustani kyllä.
Pidän heille ankaraa kuria.
Meillehän taitaa tulla tukalat olot.
Olet oikea onnenpekka, Eric.
Sinulle on annettu paljon lahjoja.
On pyhä velvollisuutesi käyttää niitä oikein.
Isä on oikeassa. Juokse kuin osaat, vahvana ja uskollisena.
Lähetysasema voi vain hyötyä menestyksestäsi.
Nyt tarvitaan lihaksikasta kristittyä.
Jotta kansa istuu ja kuuntelee.
Miten hyvä olet, Eric?
Sandyn mukaan hän juoksee Skotlannin lipun alla ennen kuun loppua.
Ja sitten... vain taivas on rajana.
Mitä tarkoitat?
Ehkäpä olympialaisia?
Eric, Herraa voi ylistää myös perunan kuorimalla,
jos sen kuorii hyvin.
Älä tee mitään huonosti. Huolimattomuus on paholaisesta.
Juokse Jumalan nimeen,
ja anna maailman ihmetellä.
URHEILUKISAT
PUHUJANA EVANKELISEN LÄHETYKSEN ERIC LIDDELL
SKOTLANTI VS. IRLANTI
EDINBURGHIN YLIOPISTON KUULUISUUS ERIC LIDDELL
PUHUU KLO 18.00
Tulitte näkemään kilpailun tänään.
Että joku voittaa.
Minä satuin voittamaan.
Haluan teidän olevan enemmän kuin vain katsojia.
Haluan teidän osallistuvan.
Usko on kuin kilpajuoksua.
Kovaa.
Vaatii tahdonlujuutta.
Voimakasta sielua.
Tunnette hurmaa,
kun voittaja saapuu maaliin,
varsinkin jos olette lyöneet vetoa.
Mutta kauanko se kestää?
Menette kotiin. Ruoka on palanut pohjaan.
Ehkä teillä ei ole työtä.
Kuka minä olen teille puhumaan
uskosta tässä kovassa maailmassa?
Haluaisin antaa teille jotain pysyvämpää,
mutta voin vain osoittaa tien.
En tiedä taikasanaa voittamiseen.
Jokainen juoksee tavallaan
valitsee reittinsä.
Entä mistä löytyvät voimat, että jaksaa kilvan loppuun asti?
Sisältä.
Jeesus sanoi,
"Katso, Jumalan valtakunta on sinussa."
"Jos sydämestäsi etsit minua,
myös totisesti löydät minut."
Jos omistaudutte
Kristuksen rakkaudelle,
tiedätte, miten hyvä kisajuostaan.
Hyvä. Kiitos, että tulitte tänään.
Se on tuskaa.
Avuttomuutta.
Ja vihaa.
Sitä tuntee itsensä nöyryytetyksi.
Joskus totean itsekseni, "Rauhoitu, kuvittelet vain."
Mutta sitten näen sen taas.
Kuulen vivahteen äänessä.
Tunnen kylmän kädenpuristuksen.
Tuossa on isäni.
Liettuan juutalainen.
Hän on muukalainen.
- Outo kuin nakkimakkara. - Ainakin kosher!
Rakastan ja kunnioitan häntä.
Hän palvoo tätä maata.
Tyhjästä hän rakensi sen, minkä uskoi
riittävän tekemään pojistaan aitoja brittejä.
Veljeni on lääkäri.
Alansa huippuja.
- Missä hän on? - Minä olen tuo, takana, kiharahiuksinen.
Hän ei kaivannut mitään.
Ja tässä minä olen.
Saamassa jalansijaa maan parhaasta yliopistosta.
Mutta isäukolta unohtui yksi asia.
Tämä hänen Englantinsa on kristitty
ja anglosaksinen.
Ja niin ovat sen valtaapitävätkin.
Ja he, joilla on valta, vahtivat sitä mustasukkaisina.
Oikeustiede on omin alasi. Olet oikea oikeustaistelija.
Jotain hyötyä taustasta. Puhutaan puheenlahjoista.
Entä nyt? Puret hammastaja kestät?
Ei, Aubrey.
Päihitän heidät. Jokaikisen.
Yksi kerrallaan.
Juoksen heiltäjalat alta.
Maajoukkue kutsuu pikajuoksijaa.
Erikoiskirjeenvaihtajamme.
Cambridgen tähti ylivoimainen.
Abrahamsin hattutemppu.
Erikoiskirjeenvaihtajamme.
CAMBRIDGEN COLLEGE-KVARTETTI HALLITSEE KISOJA
Bravo!
Bravo, Harold!
SKOTLANNIN URHEILUYHDISTYS
SKOTLANTI VS. RANSKA
4-1 Liddell!
Paljonko lyötte vetoa?
£25 Liddellin hyväksi.
Hra Mussabini, otaksun.
Olen Keddie. Kenraali John Keddie.
- Olen... - Skotlannin urheiluyhdistyksen johtaja.
Tiedän, hauska tavata.
- Miten jalka? - OK.
Ikävä onnettomuus.
Enchanté. Onnea matkaan.
Olette toki erittäin tervetullut.
Mutta olemme tarkkoja näistä asioista.
Kenraali, älkää menettäkö unianne.
Olen vain katsomassa, siinä se.
No, hyvä. Uskoinkin teidän ymmärtävän.
No niin, taistoon!
Toivottavasti nautitte kisoista.
Kisoista? Pilailette varmaan.
Olen nähnyt paremmin järjestettyjä mellakoita.
Voitto kotiin, Skotlanti!
Hyvät herrat, paikallanne.
Valmiina.
Ylös, poika. Ylös.
Ei ikinä onnistu.
Älä huolehdi. Ei se vielä ole ohi.
Vauhtia, Eric!
Perääntykää! Llmaa!
Hyvin tehty, Eric, poika. Hienosti.
Hän on kohta kunnossa. Haen hänen vaatteensa.
Pitäkää hyvä huoli tästä pojasta, hra McGrath.
Koska jos menetätte hänet, ette koskaan löydä toista samanlaista.
Se ei ollut kaunein näkemäni juoksu, hra Liddell.
Mutta ehdottomasti urhein.
Nosta hänet. Nyt ylös, rauhassa.
Pidä kiinni.
Hra Mussabini.
Hra Abrahams, niinkö?
Tulitte siis 500 km vain minua tapaamaan?
Teitä ja Liddelliä.
Olin kuullut, että olette parhaita.
Mitä mieltä olet nyt?
Eric Liddellistäkö?
En ole koskaan nähnyt mitään vastaavaa, sellaista voitontahtoa.
Hän juoksee kuin villieläin.
Hermostuttaa minua.
Niin pitääkin.
Hän saa minut kauhustajäykäksi.
Auttakaa minua päihittämään hänet.
No, hra Abrahams. Oletteko naimisissa?
En. Miksi?
Kas,
kun tutustutte oikeaan tyttöön,
miltä tuntuisi, jos hän kosisi?
Katsokaas, hra Abrahams,
kuten sulhasenkin,
valmentajan tehtävä on kysyä.
Hra Mussabini,
juoksen lujaa.
Jos autatte, voisin juosta lujempaa.
Ehkä lujempaa kuin kukaan muu.
Haluan olympiamitalin.
Siis, näen sen edessäni.
Odottamassa minua.
Mutta en saa sitä omin avuin.
No, alalla on vanha sanonta, poikaseni.
Mitä ei Jumalalta saanut, ei saa muualtakaan.
Niin, jätä asia minun huolekseni.
Tarkkailen. Seuraan sinua. Jos luulen voivani auttaa -
jos minäkin näen mitalin odottamassa -
usko pois, en tuhlaa aikaa.
Ja kun tapaamme uudestaan,
minä olen se, joka kyselee.
Siis tarkkailette minua?
Poika, jos olet hyvä...
Otan sinusta pahus soikoon kaikki irti.
Kiitos.
- Mitäs minä sanoin? Eikö ole suloinen? - Aivan uskomaton.
Bravo!
Taitaa mennä aika hyvin.
En tiedä mitään tällaisesta, mutta nautin joka nuotista.
- Entä sinä, JB? - Olen itse esiintynyt paremmin.
- Kerrotko milloin, näin yhtäkkiä? - No en!
Kivisydämessäkin on heikko kohtansa.
- Abrahamsiin osui, niinkö? - Osui? Meni suoraan läpi.
- Ei järjen hiventäkään. - Poikaparka on rakastunut!
Ensisilmäyksen jälkeen. Olen palvonut häntä vuosikausia.
- Muuten, missä hän on nyt? - Meni pyytämään ulos päivälliselle.
- Niinkö, herran tähden! - Väliajallako?!
- Kiitos. Minun, saanko? - Oi, Harold.
Mahtavaa.
No?
- Mitä no? - Puhuitko hänelle?
Puhuin.
- Tuleeko hän? - Tulee.
- Päivällisellekö? - Niin.
Pikkuveli on kuulemma urheiluhullu. Puhuu aina minusta!
Monty, ota minunkin lasini. Minusta tuntuu, että tarvitset sitä.
Anteeksi, Monty.
Kyllä, paljon kiitoksia, herra.
Kyllä, ilman muuta, hyvä herra.
Hyvää iltaa, neiti Gordon!
Loistava esitys, kuulin.
Kuka tuo mies oikein on?
Star - lehden musiikkiarvostelija.
- Tosi tylsimys oikeasti. - No, tuntui ainakin pitävän.
Enpä olisi niinkään varma.
Aina ne niin sanovat. Säästävät haukut lehtijuttuun.
- Minusta ei mennyt ihan nappiin tänään. - Mitä? Olit loistava!
Kiitos.
Yksi pikku neidoistani meni ja hankkiutui pieniin päin.
Tänään piti käyttää sijaista. Trio...
- Tavallinenko, nti Gordon? - Voi kiitos, Toffy.
Ja teille, hyvä herra.
Kiitos.
Tässä on hra Abrahams. Kuuluisa juoksija.
Hän kokeilee erikoistanne ensi kertaa tänään.
- Toivottavasti pidätte, herra. - Olen varma siitä.
No, anna mennä sitten!
Se on Toffyn salainen sekoitus,
vähän kuin cocktail de maison,
joten parasta pitää siitä.
- Erinomaista. - Siinä näet, Toffy!
Olet juuri saanut ikuisen ystävän.
Lempiannokseni, kiitos.
- Kahdelle. - Ilomielin.
Mitä olenkaan tilannut?
Yllätyksen.
- Kippis. - Kippis.
No niin... Harold Abrahams itse.
Veljeni pakahtuu kateudesta.
Niin minunkin.
Et näytä kovin häikäilemättömältä.
Pitäisikö minun?
Niin veljeni mukaan. Timin mielestä siksi voitat aina.
- Miksi juokset? - Miksi laulat?
Se on työtäni.
Ei, hupsuttelen. Koska rakastan sitä.
Rakastatko juoksemista?
Ennemminkin tarvitsen sitä. Se on pakkomielle. Ase.
- Mitä vastaan? - Juutalaisena olemista kai.
Pilailet varmaan?!
Et ole juutalainen,
muuten et kysyisi.
Hölynpölyä!
Ei kukaan välitä.
Sitäpaitsi, juutalaisuus ei ole ainakaan haitannut sinua.
Olen osittain osaton.
Kuulostaa nokkelalta. Mitä tarkoitat?
Että minutjohdetaan vetten ääreen, muttei annetajuoda.
Olet aikamoinen tapaus, hra Harold Abrahams.
Hassu...
mutta kiehtova.
Pidän enemmän kiehtovasta.
Ei elämä niin kamalaa ole, eihän?
Ei tänä iltana.
Olet hurjan kaunis.
Kuten sinäkin.
Siansorkkia.
Voi herranjumala.
LONTOO 1923
Laiturille kaksi saapuva juna on
Lentävä skotlantilainen Aberdeenista.
7.30, hra Liddell! Tasan 7.30.
Tässä, hyvä herra. Teetäja paahtoleipää.
Hienoa.
- Nukuitteko hyvin? - Kuin tukki.
Niin. Teillä on puhdas omatunto.
Kaukana siitä.
- Olemmeko perillä? - Kyllä. Juuri tulimme. King's Cross.
Ai, tässä päivän lehti, kuvanne ja kaikki.
Suuria odotuksia kaikesta päätellen.
Lhanko totta?
- Kas tässä. - Kiitoksia, herra.
No niin, ei kiirettä. Tunti aikaa ennen kuin on pakko mennä.
- Ja onnea tälle iltapäivälle. - Kiitos.
Kas niin, hra. Herätys. King's Cross.
ABRAHAMS: "OLEN VALMIS"
Niin, hra Abrahams. Niin myös skotti.
Hra Abrahams?
Hra Liddell.
Toivotan teille paljon menestystä.
Kiitos. Paras mies voittakoon.
Paikoillenne.
Valmiina.
Lhmeellistä.
Harold.
Olet ihan naurettava.
Se oli pelkkä kilpailu, ei hautajaiset. Kukaan ei ole kuollut.
Jestas sentään, lopeta tuo, Harold. Käyttäydyt kuin pahainen kakara.
- Hävisin. - Tiedän sen!
Olin paikalla, muistatko? Näin sen.
Se oli uskomatonta.
Sinä olit uskomaton.
Hän vain oli uskomattomampi, siinä se.
Tänään paras mies voitti.
Minun oli pakko vilkuilla.
Se on perussääntö. Ei saa vilkuilla.
Hän oli edellä. Et voinut tehdä yhtään mitään. Hän voitti reilusti.
No, siinä se sitten, Abrahams.
Ellet kestä häviämistä, näin lienee paras.
En juokse hävitäkseni!
Juoksen voittaakseni.
Ellen voi voittaa, en juokse.
Ellet juokse, et voi voittaa.
Soita, kun olet selvittänyt tämän asian.
Sybil...
Älä mene.
En vain tiedä, mitä tehdä.
Aikuistu.
Harold.
Olet hieno mies.
Juoksit jumalaisesti.
Olin ylpeä sinusta. Älä nolaa minua.
Ei se johdu häviämisestä, Sybil.
Eric Liddell on hieno mies jajuoksija.
Kaikki johtuu minusta!
Kaiken sen työn jälkeen,
luoja ties, mihin oikein tähtään nyt?
Hänen voittamiseensa ensi kerralla.
Sybil, en pääse lujempaa.
Hra Abrahams!
Minulta saatte kaksi metriä lisää.
Charlie Paddock.
Kalifornian tykinkuula. Maailman nopein mies.
Voittaja olympialaisten 100 metrillä,
- 1920 Antwerpenissä. Aika? - 10.3.
Jackson Scholz,
New Yorkin salama.
Kakkonen olympialaisissa 1920.
Hävisi, koska vilkuili oikealle.
Katso, tässä maalikamera. Näetkö?
Kun Paddock loikkaa hänen ohitseen?
Tuo vilkaisu johti Scholzin häviöön.
- Scholzin nopein? - 10.3... 4.
Eric Liddell. No, tiedät kaiken hänestä.
Katso heitä.
Ajattele heitä. Hengitä heitä.
Haluan heidän kasvonsa piirtyvän mieleesi pysyvästi.
Lentävä skotlantilainen voitti. Se kyllä kirpaisi.
Mitä, Eric Liddellkö?
No, hän ei ole suurin ongelma.
Hän on hyväjuoksija, mutta tarvitsee enemmän matkaa.
- Hän ei ole pikamatkamies. - Ei siltä vaikuttanut!
No joo, on hän nopea.
Tämän lujempaa hän ei pääse, ei satasella. Hän on kestojuoksija.
Pelkkää sydäntä. Suuret askelet.
Lyhyt matka vaatii hermokimppua.
- Sopii neurootikoille. - Paljon kiitoksia.
Ei, ihan tosi. Kestävyyttä voi treenata, kehittää, mutta hermoja voi hioa.
Paddock, Scholz ja Eric Liddell.
Mietipä nyt hetki, hra Abrahams.
Tiedätkö siis miksi hävisit sinä päivänä?
Koska harpot liikaa.
Vain muutama sentti. Katsos...
Nämä kolikot ovat askeliasi sadalla metrillä.
Olisiko kaksi kolikkoa lisää, hra Abrahams?
No, ehkä ne löytyvätjostain.
Kuten sanoin,
harppominen.
Sprintterin kuolema.
Isku kasvoille joka askelella.
Se iskee sinut taaksepäin.
Näin.
Näin...
ja näin!
No niin...
Kuvittele juoksevasi tulisilla hiilillä.
Jos pidätjalkoja maassa liian pitkään, ne palavat.
Ylös, ylös. Kevyesti, kevyesti! Kuin höyhen.
Valmiina!
Ei! Älä taivuta päätä taakse!
Pidä se pystyssä! Takaisin.
Juuri noin!
Nopeammin! Vauhtia!
Ohita auto! Vauhtia!
Vauhtia! Vauhtia!
Ala tulla, nyt! Pää pystyssä, vauhtia!
Rytmi, hra Abrahams, rytmi!
Harjoittelua, harjoittelua. Aina vain harjoittelua.
Uskotko siihen, mitä me teemme vai etkö?
Kuule, Jennie, anteeksi.
Myöhästyin. Anteeksi.
- Antaa olla vain, Eric. - Kuule, pyysin jo anteeksi.
Minulta. Et sinä minua loukkaa.
Turhaan siitä huolehdit!
Ei se Herraa häiritse, jos joku myöhästyy linja-autosta.
Niin, Eric, myöhästyit. Mutta miksi?
Ajatuksesi eivät ole enää kanssamme.
Mietit vain juoksuaja startteja ja mitalejaja askelia.
Mietit vain kaikkea sitä, etkä ehdi olla aloillasi.
Jennie!
Älä nyt hermoile.
Hermoilenpa, Eric.
Pelkään puolestasi.
Pelkään miten tämä vaikuttaa sinuun.
Kiltti hra Liddell. Saisinko nimikirjoituksen, kiitos?
Tottahan toki.
Haluatko valita kynän?
- Kas siinä. - Kiitos.
Tule nyt, Jennie, mennään kävelylle. Haluan jutella kanssasi.
Melkoinen maisema, vai mitä, Jennie?
Auld Reekie. Sitä tulee ikävä.
Olen päättänyt.
Palaan Kiinaan.
Lähetys on hyväksynyt minut.
Voi, miten ihanaa!
Mutta ensin on juostava.
Jennie...
Jennie, yritä nyt ymmärtää.
Jumala antoi minulle tehtävän.
Kiinan.
Mutta hän antoi myös vauhdin.
Ja kun juoksen... tunnen Hänen ilonsa.
Unohtaa se olisi sama kuin halveksua tätä lahjaa.
Olit oikeassa.
En tee sitä vain huvin vuoksi.
Voittoni ovat Hänen kunniakseen.
Jennie...
Minun on valmistuttava.
Niin paljon työtä.
Ja sitten vielä Pariisi.
Olympialaiset.
En ehdi tehdä kaikkea.
Pyydän sinua hoitamaan lähetystä ilman minua
siihen saakka.
Teetkö sen minulle, Jennie?
Andy, olen menettänyt hänet.
En saa otetta.
Vielä se aika koittaa. Ei hätää.
Hän ei voi kuulemma ajatella minua.
Ei sellaista voi sanoa, jos rakastaa.
Syb.
Hän uskoo maailman olevan häntä vastaan.
Nyt hän voi näyttää sille.
Hän ei näe tai kuule mitään muuta, ei edes sinua.
Se on rankkaa, tiedän, mutta sinun pitää vain yrittää ymmärtää.
- Miksi pitäisi? - Koska haluat hänet, etkö vain?
Entä sinä?
Entä Stallard ja Aubrey?
Te olette ennallanne. Teilläkin on sama mahdollisuus.
Olla nopeita, niin, ei nopein.
Nopein koko maailmassa.
Isä ei ikinä opi tekemään tuota.
Se on kuolematonta.
Kuvittele, mitä se merkitsee Haroldille.
No, minulle se on vain hupia. En kaipaa sen enempää.
"Huolet syrjään" ja niin edespäin.
Haroldille kyse on elämästä ja kuolemasta.
- Voin siis vain odottaa? - Pelkään niin.
Ja rukoilla pirusti, että hän voittaa!
Entä jos hän ei voita?
Älä murehdi, tyttöparka.
En ole nähnyt ketään niin omistautunutta kuin Harold.
Olen vain hieman kateellinen, siinä kaikki.
Voi, Andy.
- Päivänvarjonne, neiti Gordon. - Kiitos, Mildred.
Onnea täksi illaksi.
Hän on yksi pahuksen typerys!
Luulin irlantilaisilla olevan aina onnea!
- John, Savoyhin. - Selvä, herra.
Loistavaa.
Mildred, hakisitko piikkarini?
Valmista, herra!
No niin, Coote, kerro, jos pisarakaan läikkyy.
Koskea voi, muttei läikyttää, selvä?
Elämä menee ohi, Abrahams.
Elämä menee ohi.
Mutta tämä meidän hieno yliopistomme tarjoaa harvinaista lohtua.
Mittaamatonta, hyvä herra.
Ymmärtääkseni olisitte siis pahoillanne, jos saisitte tietää,
että käytöksenne tai tekemisenne tuottaa sille murhetta?
Llman muuta, herra. Toki, erittäin.
Hyvä. Olinkin varma siitä.
Me Cambridgessä olemme aina ylpeilleet urheilusaavutuksillamme.
Uskomme, kuten olemme aina uskoneet, että urheilulla on merkittävä rooli
englantilaismiehen koulutuksen loppuun saattamisessa.
Se vahvistaa luonnetta.
Rohkaisee, tekee rehelliseksi ja edistääjohtamistaitoja.
Mutta ensisijassa se luo rikkomattoman uskollisuuden,
toveruuden ja vastuullisuuden hengen.
- Oletteko samaa mieltä? - Kyllä, herra. Olen.
Pelkään pahoin, että yliopistossa kytee epäilyksiä -
ja sanon tämän nyt
moittimatta saavutuksianne, joista kaikki iloitsemme -
että menestyksen nälässänne
olette kenties unohtanut jotkut näistä ihanteista.
Voisitteko kertoa millaisesta uskottomuudesta, petoksesta, on kyse?
- Voi, ei sentään petoksesta! - Murheesta oli puhetta.
Puhutaan, että teillä on valmentaja.
Hra Mussabini, on kyllä.
- Onko hän italialainen? - Italialaista sukujuurta, kyllä.
- Ahaa. - Mutta vain osaksi.
- Huojentavaa kuulla. - Hän on puoliksi arabi!
Ymmärrämmekö oikein, että suhteenne hra Mussambiniin on ammattimainen?
Sam Mussabini on hienoin, kehittynein,
selväjärkisin urheiluvalmentaja tässä maassa.
On kunnia, että hän työskentelee kanssani.
Mutta hän on siis ammattilainen.
Mitä muutakaan? Hän on paras.
Ahaa, juuri se, hra Abrahams, erottaa näkemyksemme.
Katsokaas, yliopistomme uskoo, että harrastuspohja
on ainoa, jolta ponnistetaan tyydyttäviin tuloksiin.
Minä olen harrastelija.
Mutta valmentajanne on ammattilainen.
Siispä asenteenne on ammattimainen.
Viimeisen vuoden olette keskittynyt oman tekniikkanne kehittämiseen
saavuttaaksenne, jos voin sanoa, omaa kunniaa.
Ei kovinkaan hyvä lähtökohta yhteishenkeä ajatellen.
Olen henkeen ja vereen Cambridgen mies.
Olen henkeen ja vereen englantilainen.
Saavutukseni, menneetja tulevat, ovat perheeni,
yliopistoni ja maani kunniaksi.
Enkä pidä lainkaan siitä, että vihjailette jotain muuta.
Ettekö halua voittaa hinnalla millä hyvänsä?
En millä hyvänsä. Haluan voittaa sääntöjen mukaan.
Haluaisitteko, että leikkisin herrasmiestä ja häviäisin?
Ennemmin kuin työmiestä, kyllä.
Poika hyvä, asenteenne on ollut, jos saan sanoa, hieman rahvaanomainen.
Olette eliittiäja teidän
oletetaan käyttäytyvän sen mukaan.
Kiitos, hyvä herra,
vieraanvaraisuudestanne.
Ilta on ollut hyvin valaiseva.
Hyvää yötä, hyvä herra.
Tiedättekö, herrat,
tavoittelette voittoa, aivan kuin minä.
Mutta haluatte sitä jumalten tapaan, vaivatta.
Teidän arvonne ovat aikansa eläneitä, koululaisille sopivia.
Puijaatte vain itseänne.
Minä uskon erinomaisuuden tavoitteluun...
ja tulevaisuus kuuluu minulle.
No, siinä menee seemiläisesi, Hugh.
Eri jumala.
Eri vuorenhuippu.
Harold! Harold! Meidät valittiin!
Meidät kaikki! Sinut, Henry, Andy ja minä, kaikki!
Sinulle 100 ja 200, Andylle 400 ja aidat,
Henrylle maili ja minulle esteet.
Pariisi, täältä tullaan!
Eric Liddellkin valittiin.
Kilpakumppanit saman lipun alla.
Nyt voisit saada tasoitusta, eikö?
Maltan tuskin odottaa.
Tervetuloa Doveriin, lordi Birkenhead.
Lordi Birkenhead, ovatko jenkit niin hyvässä kunnossa,
että poikamme jäävätjalkoihin?
Onhan totta että amerikkalaiset ovat valmistautuneet huolella,
joidenkin mukaan liiankin, menestyäkseen.
Meistä lienee kuitenkin, omalla erikoisella tavallamme, vastusta.
Luuletteko, että briteistä on vastusta sellaisille
suurille amerikkalaisille nimille kuin Charlie Paddockja Jackson Scholz?
Teillä amerikkalaisilla on useita maailman ykkösmiehiä,
mutta nyt ollaan Euroopassa, eikä teidän maaperällänne.
Pariisin olosuhteet ovat rankemmat,
kovemmat ja meille luontevammat.
Lordi Birkenhead, ovatko jenkit niin hyvässä kunnossa,
että poikamme jäävätjalkoihin?
Herrat, Abrahams, Liddell ja Lindsay...
Meillä on miehiä, jotka antavat vastusta koko rahan edestä.
Eric!
Sandy! Et kai tullut Skotlannista saakka vain saattamaan minua, ethän?
En toki. Tulen mukaan.
Tule nyt, tai myöhästymme.
Hei, hra Liddell! Mitkä ovat mahdollisuutenne Abrahamsia vastaan?
Teen parhaani. Enempään en pysty.
Hra Liddell, anteeksi!
Entä karsinnat sunnuntaina?
- Mitä sanoitte? - Sunnuntaina!
Päihitättekö amerikkalaiset?
Tuolla tulee Abrahams! Siinä hän on!
- Hra Abrahams! - Anteeksi, en ehdi...
Hei, Jeremy.
- Gilbertja Sullivan voittavat. - Paljon kiitoksia.
- Harold! - Sybil.
- Tulin toivottamaan onnea. - Mukavaa.
Ymmärrän kyllä. Halusin sanoa sen.
Olen täällä, kun palaat.
Vauhtia, hra Abrahams. Laiva lähtee!
Pakko mennä. Nähdään 3 viikon päästä.
Hei hei.
Varokaa askeltanne, herra. Haluamme teidät ehjänä perille.
- Milloin tiesit siitä? - Etkö lukenut päivän lehteä?
Satasen karsinnat ovat sunnuntaina heti avajaisten jälkeen,
välierät ja finaali pari päivää myöhemmin.
Ne ovat vain karsinnat.
Onko se nyt niin tärkeää?
On.
Kyllä, se on.
Ja vaikka houkutus lienee suuri
kukkoilla kilpailuasuissa Pariisin kaduilla -
ikäänkuin niiden houkutus ei riittäisi -
voinko pyytää olympiakomitean puolesta,
että säästätte räätälien taidonnäytteet
ainakin avajaisseremoniaan saakka.
Saanko muistuttaa,
että olette harvojaja valittuja.
Te olette epäilemättä vahvin
urheilujoukkueemme, joka koskaan on lähtenyt matkaan.
Kohtaatte maailman parhaat -
laidasta laitaan,
kaikki nuoriaja innokkaita,
kevytjalkaisia ja vahvavartisia,
joka sivistysmaasta maan päällä.
En epäile hiukkaakaan,
ettettekö käyttäytyisi kunniallisesti ja... erinomaisesti.
Onnea teille kaikille.
Ajatuksesi eivät ole enää kanssamme.
Mietit vain juoksua ja startteja ja mitaleja ja askelia.
Mietit vain kaikkea sitä, etkä ehdi olla aloillasi.
Jennie, Jennie! Älä nyt hermoile.
Hermoilenpa, Eric. Pelkään puolestasi.
Pelkään, miten tämä vaikuttaa sinuun.
- Tiedätkö, mikä päivä tänään on? - Joo. Sunnuntai.
Lepopäivänä ei sovi pelata palloa, vai mitä?
Olet tekemässä isoa päätöstä, Liddell.
Koko Britannia seuraa sinua.
En tiedä, ymmärtävätkö he.
En tiedä ymmärränkö minäkään.
En tiedä, ymmärränkö itsekään.
Olen omistanut kolme vuotta elämästäni juoksemiselle,
vain päästäkseni tälle matkalle.
Jätin rugbyn pelaamisen.
Työni on kärsinyt.
Ja olen loukannut läheistä ihmistä.
Koska olen ajatellut,
että jos voitan, voitan Jumalalle.
Ja nyt istun tässä, tuhoamassa kaiken.
Mutta en voi muuta.
Juokseminen olisi Jumalan lain vastaista.
Erehdyin.
Poika hyvä - näin ollen et saajuosta.
Mutta odota vielä hetki, ennen kuin luovutat, Liddell.
Jätä asia minun huolekseni.
Älä puhu asiasta. Odota Pariisiin asti.
Juttelen ranskalaisten kanssa.
Minulla on vähän vaikutusvaltaa
ja taistelimme sodassa rinta rinnan.
He ovat meille velkaa.
En ymmärrä.
Ranskalaiset eivät ole periaatteellisia.
Kun he kohtaavat kaltaisesi miehen,
sitä ei koskaan tiedä.
Saatan saada tahtoni läpi.
Ehkä saan heidät suostuteltua.
Ranskalaisetko?
Tekemään mitä?
Siirtämään sitä hiton karsintaa tietysti.
Hyvää illan jatkoa.
Hyvää yötä, herra.
Näkisitpä, äiti, millainen tunnelma laivalla on nyt, kun olemme matkalla.
Harold soittaa pianoa ystäviensä Gilbertin ja Sullivanin kanssa.
Pidämme hauskaa ja rentoudumme, juttelemme mistä vain paitsi kisoista.
Olemme täällä Britannian vuoksi.
Olen täällä sinun vuoksesi, äiti.
Sinun ja isän. Toivon olevani teille kunniaksi.
Joukossamme ei ole yhtään miestä,
joka ei olisi valmis tekemään kaikkeansa.
"Amerikan mestarit saapuvat Ranskaan."
Tuo on Paddock.
Charles Paddock.
- Ja tuo on Fitch. - Voi luoja!
Ja siinä on Scholz.
Niin, Scholz itse todella.
Minulle sopivampi. Kova vastus, tosin.
10.4.
Siinä onkin täyslaidallinen, Harold.
Varsinainen haaste, vai kuinka!
Charles H Paddock
ja Jackson Scholz.
Maailman nopeimmat miehet.
Lisää!
No niin, sillä lailla!
Yksi, kaksi! Yksi, kaksi! Yksi, kaksi!
Kas niin!
Jatka vain samaan malliin, noin!
Hei, Scholzy!
- Onnea matkaan, Andy. - Onnea matkaan, Harry.
Monty.
Teidän korkeutenne, saanko esitellä
Tom Watson, Uuden Seelannin edustaja.
Hauska tavata. Pitkä matka takana.
Tulen Oxfordista. Minulle kirjoitettiin.
Että koska olen jo täällä, voin saman tien osallistua.
- Taloudellista, osaatteko juosta? - Yritetään ainakin.
- Oikea henki. Paljon onnea yritykselle. - Kiitoksia.
Kuninkaallinen siunaus sentään.
- Poika on korvaamaton. - Kuulkaa! Henrik Vja niin edespäin.
Protokolla, Monty. Protokolla.
Hän on täällä näyttämässä, mitä saa tehdä - ja etenkin, mitä ei saa.
Jackson Scholz. Hauska tavata.
Olen Eric Liddell.
Kas, olemme kuulleet sinusta paljon.
Anteeksi.
Pelkäsin, ettet tulisi tänne.
Pelkäänpä, että olen tullut.
Hyvä. Tekee sinulle hyvää.
Vähän rentoutusta.
Walesin prinssi haluaisi tavata sinut.
Ei.
Ei. Ei käy, hyvä herra.
Se olisi väärin.
Liddell... hän on tuleva kuningas.
Kieltäydytkö tapaamasta häntä?
Oletko niin röyhkeä?
Olen juuri niin röyhkeä kuin omatuntoni käskee.
Hyvä.
Toivottavasti omatuntosi on viisas ja sallii tämän liikkeen.
Hyvä on, herra.
Hienoa. Vien sinut hänen luokseen.
Teidän kuninkaallinen korkeutenne, saanko esitellä Eric Liddellin?
Lhastuttavaa, Liddell. Lhastuttavaa.
Näin, kun pelasitte Skotlannissa. Masennuin täysin.
Pari hyvääjuoksumaalia.
Niin taisi olla, kyllä.
Mukavaa saada teidät meidän puolellemme.
Lindsay pärjäsi hyvin, eikö vain?
- Hyvin meni. Hyvin meni, todella. - Esimerkkinä meille muille.
Eric, saanko esitellä Sutherlandin herttuan,
Olympiayhdistyksemme johtajan?
- Hauska tutustua. - Ja puheenjohtajan, Lordi Cadoganin.
Istukaa.
Viihtykää.
Saako olla sikari?
Voi, ei, tietysti. Ette polta. Ettekäjuo.
Niin päättäväinen on tämä nuori mies, jonka näette edessänne, hyvät herrat.
Lordi Birkenhead on kertonut päätöksestänne koskien
osallistumistanne 100 metrin karsintoihin, Liddell.
Vai olisiko osallistumatta jättäminen osuvampi ilmaisu?
Kyllä olisi, aivan.
Meitä myös neuvottiin lähestymään ranskalaisia.
Sehän olisi ennenkuulumatonta, mennä hattu kourassa ranskalaisten luo!
Ei tule kysymykseenkään.
Kansallinen ylpeytemme ei salli sitä. Patrioottina ymmärrätte varmaan.
Täytyy sanoa, että se tuntuikin mahdottomalta.
No mikset piru vie sanonut niin?
Urheilijana ymmärrät voimien säästämisestä.
Halusin juosta. Halusin yrittää mitä tahansa.
No, se on tullut selväksi,
joten halusimme jutella hieman
nähdäksemme voisiko tilannetta ratkaista millään tavalla.
On vain yksi keino ratkaista se.
Tämä mies muuttaa mielensäjajuoksee.
Älkää puhuko itsestäänselvyyksiä, Cadogan.
Meidän tulee selvittää, miten saisimme tämän miehen pään käännettyä.
Pelkään, ettei se käänny, herrat.
En juokse lepopäivänä, siinä kaikki.
Tarkoitukseni oli vahvistaa asia Lordi Birkenheadille tänään,
jo ennen kuin kutsuitte minut tähän kuulusteluun.
Älkääpäs olko hävytön.
Hävyttömyys on sitä, kun yritetään saada ihminen kääntymään uskoaan vastaan.
Päinvastoin, Liddell. Vetoamme uskoonne.
Maahanne ja kuninkaaseenne. Uskollisuuteenne heitä kohtaan.
Kuulkaa, kuulkaa. Ennen oli kuningas ensin, jumala sitten.
Ja kaikki sodat lopettava sota näytti, mihin se johtaa.
Jumala loi maat. Jumala loi kuninkaat
ja säännöt, joiden mukaan he hallitsevat.
Niiden mukaan lepopäivä on pyhä.
Minulle se on vastaisuudessakin pyhä.
Hra Liddell.
Olette kansanne edustaja... kuten minä.
Meillä on yhteinen perintö, yhteinen side, yhteinen... uskollisuus.
Joskus on hetkiä, kun uhraukset ovat välttämättömiä
uskollisuuden nimissä
ja ilman niitä uskollisuus on arvoton.
Minun nähdäkseni nyt
teillä on sellainen hetki.
Herra...
Luoja tietää, että rakastan maatani.
Mutta sitä uhrausta en voi tehdä.
Sisään!
Teidän kuninkaallinen korkeutenne... Lordi Lindsay.
Teidän korkeutenne, Cadogan, herrat.
Anteeksi säntäilyni.
Totuus on, että tiedän kaiken Ericin pulmasta.
Ajattelin rohkaista mieleni ja ehdottaa ratkaisua.
Ehdottakaa.
Niin.
Toinen päivä, toinen kisa.
Mitä pirua sillä tarkoitatte?
Yksinkertaista loppujen lopuksi.
400 metriä. Torstaina.
Sain jo mitalini.
Joten miksei Eric voisi juosta sijastani?
Sehän on loistava ajatus.
Voiko hän vaihtaa matkaa viime tipassa?
Sehän on komitean päätettävissä.
Komitea olemme me.
Minusta se on oikein hyvä ajatus.
David?
Jotka kannattavat, sanokaajaa.
Jaa.
Liddell?
- Andy, minä... - Anna olla, vanha kaveri.
Jotta näen sinun juoksevan.
Jaa.
No, asia on selvä.
Kiperä paikka, George.
Luojalle kiitos Lindsaysta. Luulin jo pojan voittaneen.
Hänhän voittikin, FE.
- Luojan kiitos, että voitti. - En ymmärrä, mitä tarkoitat.
Poika, kuten häntä kutsut, on periaatteen mies
ja aito urheilija.
Hänen nopeutensa on osa hänen elämäänsä, sen voimaa.
Yritimme erottaajuoksun hänestä itsestään.
Maan puolesta, kyllä.
Mikään ei ole hyvä syy, FE.
Ei varsinkaan syyllistävä kansallinen ylpeys.
URHEILIJA: "EN JUOKSE SUNNUNTAINA!"
JUMALA ENNEN KUNINGASTA
SKOTTI POIS 100 METRILTÄ
Lindsay tekee tilaa Liddellille.
Skotti siirtyi 400 metrille.
"Kiihkoilua," sanoo virkailija.
"Periaatteen mies," sanoo arkkipiispa.
"Olkaamme ylpeitä."
- Tuo siis on stadion. - Se juuri, Sam.
Lhan kuin olisi siellä, eikö vain?
Parempi! Koska olen persona non grata.
Niin.
Kaikki kunnossa, Abrahams. Olet tehnyt hyvää työtä.
Ellemme voita nyt, emme koskaan.
Onko sinulla nyt kaikki, Sam? Kaikki mitä tarvitset?
On.
Tarvitsemme nyt vain sunnuntain.
SKOTLANNIN KIRKKO
Tekstini on Jesajan kirjasta, luku 40.
Ovathan
kaikki kansat kuin pisara ammennusastiassa
kuin tomuhiukkanen vaa'assa.
Hänen edessään maailman kansat eivät ole mitään.
Ne ovat hänelle pelkkää
tyhjää.
Olemattomiksi hän tekee mahtimiehet.
Tyhjää ovat hänelle maan valtiaat.
Etkö ole jo oppinut?
Etkö ole kuullut,
että Herra on ikuinen Jumala,
koko maanpiirin luoja?
Ei hän väsy,
ei uuvu?
Nuorukainen!
Vanhin mies koko radalla.
Tiedän, Sam.
Hän virvoittaa väsyneen
ja antaa heikolle
voimaa.
Mutta kaikki, jotka Herraa odottavat,
saavat uuden voiman.
He kohoavat siivilleen
kuin kotkat.
He juoksevat
eivätkä uuvu.
He vaeltavat
eivätkä väsy.
Muistatko, kun tavattiin ensi kerran, vanha kaveri?
Otettiin sama taksi, muistatko?
Tunsin itseni
ikälopuksi, katkeraksi...
Jopa ylimieliseksi.
Se oli elämäni suurin virhearviointi.
Sinä, Aubrey,
olet tosi mies.
Olet rohkea,
tunteellinen,
ystävällinen.
Tyytyväinen mies.
Siinä on salaisuutesi.
Tyytyväisyys.
24-vuotiaana en tiedä, mitä se on.
Tavoittelen sitä aina enkä edes tiedä, mitä oikein ajan takaa.
Aubrey, mieshyvä, minua pelottaa.
Sam ja minä, olemme raataneet hullun lailla tämän eteen.
Yötä päivää.
Olet nähnyt meidät - varmaan nauranut meille.
Säällä kuin säällä.
Hulluja.
Ja minkä tähden?
Jäin kauaksi taakse 200 metrillä.
Annoin Paddockin voittaa välierissä.
Nyt, tunnin päästä, olen taas radalla.
Nostan katseeni ja näen radan edessäni,
se odottaa minun perustelevan koko olemassaoloni 10 sekunnissa.
Perustelenko sen?
Aubrey, tunnen häviämisen pelon.
Nyt ajatus voitosta kauhistuttaa.
Abrahams hyvä.
Anteeksi, etten ole katsomassa juoksuasi,
niin kovasti kuin haluaisinkin.
Uskon ja toivon kuitenkin, että voitat
100 metrillä.
Mene päättäväisenä ja tee parhaasi.
Äläkä unohda,
pää alas ensi askeleella.
Hyvä lämmittely ja
ampaise sitten matkaan laukauksesta.
Minä laittaisin vanhat piikkarit jalkaan.
Parhainta onnea.
Toivottaa Sam Mussabini.
P.S. Ota vastaan tämä amuletti.
Isäni luotti siihen aina.
Eikö harmita, Eric, ettet ole tuolla heidän joukossaan?
Kyllä.
Muttei kaduta.
Teidän kuninkaallinen korkeutenne, Hra Bowman Yhdysvalloista.
Hra Bowman.
Hra Murchison.
Hra Watson Uudesta Seelannista, jonka jo tapasittekin.
- Voi, niin, hra Watson. Miten menee? - Oikein hyvin.
Hyvä.
- Hra Paddock. - Ah, hra Paddock.
Päivällinen koko joukkueellenne kerhollani Lontoossa.
Jos te voitatte, maksan minä, jos Abrahams, maksatte te, sopiiko?
Sovittu, teidän korkeutenne.
Selvä.
- Paljon onnea. - Samoin.
Hra Scholz.
Ja tässä meidän Harold Abrahamsimme.
- Onnea matkaan, Abrahams. - Kiitos.
Tehkää parhaanne. Emme odota muuta.
- Onnea matkaan, Abrahams. - Kiitos.
Hyvä, Charlie!
Charlie, Charlie, raa raa raa!
Pää alas.
Varo ensi askelia.
Vauhtiin.
Harold!
Poikani.
Harold!
Anna olla. Miesparka on poikki.
- Mutta hän voitti! - Niinpä.
Jonain päivänä, Monty, voitat vielä sinäkin.
Se on kova paikka.
Sisään.
Rva Abrahams soitti, neiti.
The Daily Express. Soittivat Pariisista.
Hra Harold. Hän voitti!
Pyydettiin sanomaan, että voitti!
Kiitos sinulle, Bill.
Ai, 15 minuuttia alkuun, neiti.
Hän teki sen.
Kiitos, Matthews.
"Abrahams voitokas."
"Caius-collegen urheilija voitti olympiakultaa."
Sitä odotinkin.
Niin, olet aina pitänyt itseäsi häikäilemättömänä. Kovana.
Erakkona, kuten minä.
Mutta oikeasti olet pehmeä kuin mikä.
Voi, kyllä sinä välität.
Välität oikeista asioista.
Ellet välittäisi, en olisi tullut lähellesikään.
Tajuatko kenelle voitit sen mitalin tänään?
Meille!
Sinulle ja vanhalle Sam Mussabinille.
Olen odottanut 30 pahuksen vuotta.
Harold!
Et tajua, paljonko tämä merkitsee minulle.
Ja jos maailmalla ei ole muuta
sanottavaa, kuin että menkää nukkumaan, niin hitot sille!
Koska meillä,
sinulla ja minulla,
on ollutja aina on tämä päivä.
Kun nyt sait tämän asian kuntoon...
niin mene kotiin sen tytön luo ja ala vaihteeksi elää.
Eikö?
Sam Mussabinille.
Maailman parhaalle valmentajalle.
Sano nyt. Pyydä lisää.
Tule nyt, Sam. Mennään kotiin.
400 metrin finaali.
Onnea matkaan. En odota näkeväni sinua kunnes kisan jälkeen.
Mitenkäs tuo Liddellin kaveri? Onko hän ongelma?
Ei ole. Pikajuoksija.
Juossut jo kaksi kisaa tänään. Väsähtää.
Eteenpäin vain, pojat, ja näette.
300 metrin jälkeen hän kangistuu.
Saatte vetää hänet maaliin.
Onnea matkaan, Taylor.
- Varo Liddelliä. - Valmentaja sanoi, ettei hätää.
Hänellä on jotain suurta pelissä.
Sellaista, mitä valmentaja ei koskaan käsittäisi.
Anteeksi.
Jennie!
USA! USA! USA!
Raamatussa sanotaan: "Sitä, joka minua kunnioittaa,
kunnioitan minäkin."
"Onnea matkaan. Jackson Scholz."
Entä mistä löytyvät voimat,
että jaksaa kilvan loppuun asti?
Sisältä.
Antaa mennä, Liddell!
Jennie,
Jumala antoi minulle tehtävän.
Mutta hän antoi myös vauhdin.
Kun juoksen,
tunnen Hänen ilonsa.
POIKAMME OVAT KOTONA!
No, Andy. Hän teki sen.
Minkä niin, mieshyvä?
Juoksi heiltäjalat alta.
HAROLD NAI SYBILIN,
HÄNESTÄ TULI BRITANNIAN URHEILUN VANHEMPI VALTIOMIES
JA HÄN KUOLI TAMMIKUUSSA 1978.
ERIC LIDDELL, LÄHETYSSAARNAAJA,
KUOLI MIEHITETYSSÄ KllNASSA TOISEN MAAILMANSODAN LOPUSSA.
KOKO SKOTLANTI SURI HÄNTÄ.